Pe hărţile străvechi, regiunilor neexplorate le erau ataşate
legende înfricoşătoare cum ar fi "Atenţie! Balauri"
Necunoscutele erau înfricoşătoare şi unii se simţeau ceva mai confortabil
dacă puteau să eticheteze măcar câteva dintre ele.
Balaurii închipuiţi au părut o explicaţie suficient de bună
pentru ceea ce părea altfel de neconceput.
Cu o noţiune inventată şi câteva cuvinte,
necunoscutul devine simplu şi mulţumitor.
Acei cartografi din vechime s-ar fi simţit în largul lor astăzi.
Practica comună majorităţii oamenilor este să pună etichete mulţumitoare
Pentru a cuantifica şi împacheta convenabil necunoscutul.
Confruntaţi cu un fenomen pentru care
nu avem nicio explicaţie raţională ca de exemplu...
să-l visezi pe unchiul tău în chiar noaptea de dinaintea morţii sale,
este mult mai simplu să accepţi o simplă
explicaţie ca "legătura psihică"
decât să cuprinzi complexitatea fenomenelor cognitive,
influenţa confirmării, şi legea numerelor mari.
"Atenţie! Balauri" este atât de facil.
Marea majoritate a populaţiei
acceptă balaurii - sau echivalenţii lor logici -
pe post de componenţi naturali ai lumii care trebuie acceptată ca atare.
Să aruncăm o privire asupra balaurilor moderni.
Se poate spune câte ceva despre ascultarea corpului,
spre deosebire de impunerea unor informaţii medicale
asupra a ceea ce te aştepţi corpul să facă.
Cred în spirite.
Le voi consulta în orice situaţie
de la răceală la cancer. Vreau să spun
cred cu tărie în vindecare,
altfel decât prin medicina convenţională pe care o avem aici.
11 septembrie – Cred că a fost un atac al guvernului asupra propriului popor.
Sunt cu adevărat o persoană superstiţioasă,
şi cred în evitarea călcatului pe capacele de canal
dacă o pisică neagră îmi taie calea când sunt cu maşina
mă opresc, mă întorc şi pornesc în direcţia opusă.
O mare parte a cercetării merge în direcţia
dezvoltării de multe medicamente
şi cred că principalul lor obiectiv
este să-şi maximizeze profiturile.
Cred că avem abilitatea
de a percepe un fel de mişcări de energie...
Ceai detoxifiant... are un gust foarte bun şi...
...în concordanţă cu instrucţiunile scrise ar trebui
să-ţi cureţe corpul de impurităţi
şi se pare că funcţionează, nu-i aşa?
O bei şi transpiraţia îţi miroase îngrozitor.
Am fost tratat craniosacrat
O terapie în care energia
de la nivelul degetelor se duce în cap în jurul capului.
...şi cred că alimentele organice sunt de multe ori produse
de oameni care au grijă de corpurile lor şi de Pământ.
Şi cred că mult din asta este încorporat în mâncare.
O poţi gusta şi, într-un fel, poţi
simţi dragostea care a fost băgată în ea.
Cred într-o dimensiune suplimentară.
Medicina homeopată este la fel ca... este varianta atenuată
a combinaţiei de alimente organice şi căutarea adevărului spiritual.
Numele meu este Brian Dunning.
Am un podcast audio săptămânal gratuit pe internet, intitulat Skeptoid,
la www.skeptoid.com, dedicat împingerii limitelor cunoaşterii prin demascarea
pseudoştiinţelor larg răspândite care infectează cultura populară.
În fiecare săptămână mă concentrez pe un subiect
despre care aţi auzit la ştiri:
o legendă urbană, o terapie medicală alternativă bună de nimic,
o teorie a conspiraţiei sau oricare alt fenomen pretins supranatural.
Dar poţi atinge doar un număr limitat de oameni cu ajutorul unui podcast,
şi de aceea cred că acest material este important.
De aceea am decis să produc acest film scurt pentru a atinge o audienţa mult mai mare,
şi pentru a face o introducere generală
analizei critice a fenomenelor pop.
Alţi oameni au făcut filme distribuite pe internet şi, bineînţeles,
în cele mai multe cazuri le-au folosit pentru a distribui
teorii paranoide ale conspiraţiei sau au făcut afirmaţii politice.
Şi de fiecare data când porneşti televizorul,
descoperi canalele de ştiinţă
care s-au transformat în canale paranormale,
ştirile raportează fără simţ critic
despre maşini propulsate de energie liberă şi despre statui miraculoase care plâng,
iar talk-show-urile de peste zi au involuat
în promoţii pentru ultimele cărţi
de vindecare New Age sau pentru vreo dietă promovată de o celebritate.
şi iată de ce am făcut acest film.
Mă veţi auzi foarte des folosind cuvântul pseudoştiinţă.
O pseudoştiinţă este o idee care pretinde că este reală
dar de fapt nu este sprijinită de nicio ştiinţă sau dovadă.
Deseori veţi auzi folosit un limbaj cu conotaţii ştiinţifice
pentru a descrie cum funcţionează.
De obicei este vorba de un produs din care cineva câştigă bani.
Majoritatea metodelor medicale alternative şi complementare sunt pseudoştiinţă.
Puterile psihice, astrologia, feng shui
şi telekinezia sunt toate pseudoştiinţe.
Oamenii care la televizor pretind că detectează fantome
utilizând instrumente ştiinţifice practică de asemenea pseudoştiinţa.
Detoxifierea cu ajutorul ierburilor este o pseudoştiinţă.
Am făcut cumva o serie de afirmaţii cu adevărat îndrăzneţe?
Nu chiar. Nu am făcut altceva decât să subliniez că
aceste idei nu sunt sprijinite de nicio dovadă.
Nu au la bază ipoteze ştiinţifice raţionale,
şi nici date experimentale care să ateste că funcţionează.
Nu eu sunt cel care face afirmaţii îndrăzneţe.
Oamenii care promovează pseudoştiinţele sunt cei care trebuie
să-şi dovedească afirmaţiile.
Dar nu o fac, şi din păcate deseori nici nu li se cere:
victimele continuă să piardă bani pe fraude fără valoare.
Dar este mai mult decât atât.
Când ne punem credinţa într-o pseudoştiinţă,
fără să-i chestionăm validitatea,
ajungem să recreem Evul Mediu.
Timp de 500 de ani nu s-au înregistrat
progrese notabile în niciun domeniu ştiinţific sau al drepturilor omului.
Experimentul ştiinţific, şi astfel învăţarea, au fost deseori ilegale.
Dacă nu testăm, dacă nu experimentăm, nu învăţăm.
Nu progresăm.
Gândirea critică este cel mai important motor
al progresului speciei umane.
În momentul în care lăsăm jos garda
şi acceptăm afirmaţii pseudoştiinţifice absurde fără să le chestionăm,
renunţăm la progresele noastre în favoarea balaurilor.
În câteva minute, haideţi
să trecem în revistă câteva dintre semnalele de alarmă.
Ele sunt aşa-numitele steguleţe la care trebuie să fim atenţi
şi care ne vor ajuta să identificăm pseudoştiinţa.
Apelul la autoritate este folosirea unei imagistici de autoritate
pentru a conferi aparenţa de credibilitate unui produs.
Deseori, acest lucru înseamnă fotografia cuiva într-un halat alb de laborator.
Credibilitate instantanee!
Alte exemple de gesturi de marketing bazate pe autoritate
se referă la sprijinul din partea celebrităţilor şi menţionarea
de certificate, universităţi, academii şi institute.
Ştiinţa adevărată prezintă date adevărate.
Nu are nevoie să recurgă la trucuri de marketing pentru a vă impresiona,
şi aproape niciodată nu este prezentată într-un halat alb.
Aveţi grijă la orice produs sau idee
despre care se spune că se bazează pe înţelepciune străveche.
În vremuri antice,
se ştiau foarte puţine informaţii adevărate
sau folositoare despre anatomia umană şi despre multe alte ştiinţe.
De atunci,
oamenii de ştiinţă au acumulat enciclopedii întregi de informaţii
despre univers şi despre corpurile noastre.
Este complet ilogic şi pe deandoaselea
să crezi că anticii aveau o mai bună înţelegere
a lumii înconjurătoare decât ştiinţa modernă.
Erau animaţi de intenţii nobile, dar în vremuri antice,
oamenii pur şi simplu nu dispuneau încă de acele unelte care au fost dezvoltate
de abia după secole succesive de învăţare.
De aceea înţelepciunea antică ne-a dat lucruri ca teoria Pământului plat,
sacrificiile umane, sclavia, o speranţă medie de viaţă de 30 de ani,
dansul ploii, arderea pe rug a vrăjitoarelor,
precum şi metoda medicală a sângerării
pentru a reechilibra cele patru umori corporeale de bază.
Dar terapiile alternative bazate pe înţelepciune antică
au trecut testul timpului, nu-i aşa?
Păi, nu contează de cât timp se aplică un anumit tratament.
Pentru ştiinţa medicală, singurul criteriu luat în calcul
la un tratament este "Funcţionează?".
Nu ne pasă dacă chinezii antici credeau în el;
ne pasă doar de rezultatele testului.
Când auzim că un produs este promovat ca fiind bazat pe înţelepciune antică,
este probabil că nu există
dovezi reale în sprijinul afirmaţiilor lor.
Întotdeauna, înţelepciunea antică trebuie să fie un steguleţ.
Numim influenţa confirmării tendinţa noastră
de a ne aminti evenimente care coincid cu credinţele noastre,
şi de a nu băga în seamă evenimentele care nu coincid.
De aceea când plecăm de la o sesiune de o oră cu un mediu
care ne-a pus 200 de întrebări, a încercat 300 de presupuneri,
dintre care poate 10 au fost aproape de a fi semnificative
ne oprim si spunem "Uau! Ştia totul despre mine!"
Mulţi angajaţi ai spitalelor cred că
luna plină însemnă o noapte nebună în camera de urgenţă.
Toţi îşi vor aminti acele nopţi nebune în care A FOST lună plină,
astfel confirmându-şi credinţa,
dar vor fi tentaţi să uite acele nopţi nebune
în care nu a fost lună plină.
Datele ne arată că nopţile cu lună plină nu sunt mai aglomerate decât de obicei,
dar noi credem în mit din cauza influenţei confirmării.
Mulţi oameni confundă deseori corelaţia cu cauzalitatea.
Dacă se întâmplă să iei un supliment cu ierburi
în prejma momentului când cancerul tău intră în remisiune,
probabil că vei crede că suplimentul a cauzat remisiunea.
Confundăm corelaţia cu cauzalitatea.
Iată o corelaţie valabilă:
Oamenii care mămâncă mult orez tind să aibă părul negru.
Sunt sigur că ne putem gândi cu toţii, având explicaţii perfect logice,
de ce aceste două lucruri merg mână în mână.
Dar din fericire, nu cred că
prea multă lume crede că unul este cauzat de celălalt.
Iată o altă corelaţie validă:
Copiii autişti sunt frecvent diagnosticaţi
la scurt timp după ce-şi primesc vaccinurile obişnuite.
Explicaţia acestei corelaţii este că vârsta la care se face vaccinarea
se întâmplă să fie aceeaşi cu vârsta la care simptomele de autism devin vizibile.
Dar multă lume a tras concluzii greşite
despre o relaţie de cauzalitate şi priviţi tot necazul pe care l-au generat.
Unii oameni se opun
vaccinării copiilor lor,
din cauza lipsei de gândire critică,
şi a promovării iresponsabile a alarmismului
şi dezinformării de către media.
Corelaţia nu înseamnă neapărat cauzalitate.
Un hering roşu este o distragere a atenţiei
de la urmărirea unei linii logice de dovezi.
În trecut, dacă un copoi
urmărea o pistă, se credea că
dacă târai un hering roşu de-a curmezişul urmei tale
asta l-ar fi făcut pe copoi să-ţi piardă urma.
De aceea, heringii roşii sunt informaţii
irelevante care sunt aruncate pe post
de argumente într-o dispută pentru a distrage atenţia de la subiectul real.
Heringii roşii sunt favoriţii adepţilor teoriei conspiraţiei.
Dacă asculţi oamenii care încearcă
să te convingă că 11 septembrie a fost pus la cale de chiar guvernul nostru,
dovezile lor constau din nimic altceva decât din heringi roşii.
Cine a intrat cu avioanele în clădiri?
"Păi, Dick Cheney avea interese de afaceri în Orientul Mijlociu."
Este posibil, dar cine a intrat cu avioanele în clădiri?
"Păi, titularul leasing-ului avea o poliţă de asigurare a clădirilor."
Este posibil, dar cine a intrat cu avioanele în clădiri?
"Fratele mai mic al lui George Bush, Marvin
a fost acţionar principal într-o companie de pază,
şi World Trade Center a fost unul dintre clienţii lor."
Este posibil, dar cine a intrat cu avioanele în clădiri?
"Brian Dunning a vizitat World Trade Center
cu doar doi ani înainte de prăbuşirea lor,
şi nu este interesant că a făcut
un podcast respingând conspiraţiile legate de 11 septembrie?"
Heringii roşii.
Ei sunt diversiunile irelevante care
nu au nicio legătură cu subiectul în discuţie,
au doar o aparenţă de relevanţă
deoarece unele dintre nume sau locuri sunt identice.
Fiţi atenţi la ei.
şi fiţi copoii care-şi ţin nasul pe urmă;
nu luaţi urma heringilor roşii.
Fiind la subiectul adepţilor teoriei conspiraţiei,
să vorbim şi despre arma lor favorită.
Se numeşte "Dovada prin beţie de cuvinte",
şi constă din aruncarea unui volum uriaş de informaţii,
multe afirmaţii şi acuzaţii asupra multor subiecte despre
mai mulţi oameni şi idei decât poate cineva vreodată să le răspundă.
Aşa o furtună de informaţii
crează aparenţa unei cercetări amănunţite şi comprehensive.
"Dacă posedă aceste cantităţi uriaşe de informaţii,
cu siguranţă că afirmaţiile lor SUNT adevărate!"
Dar nu cantitatea informaţiilor este cea care contează,
ci calitatea acestora.
Poţi să înalţi o movilă de bălegar cât de sus doreşti;
nu se va transforma într-un lingou de aur.
Menţiunea că guvernul cel rău ne fluorinează apa
nu sprijină afirmaţiile unei anumite mărci magice
de "apă ionizată" care pretinde vindecarea cancerului.
Nu contează dacă este adevărată sau nu, este irelevantă.
Îngrămădind hering roşu peste hering roşu
nu vom obţine niciodată dovezi utile.
Fiţi atenţi şi în curând vă veţi întâlni din nou
cu alte afirmaţii sprijinite prin beţii de cuvinte.
Ar putea fi o altă teorie a conspiraţiei,
ar putea fi o reclamă pentru
un nou tip de apă cu proprietăţi medicinale,
ar putea fi un produs din ierburi care pretinde că-ţi detoxifică corpul.
Ia aminte la toate afirmaţiile nebuneşti pe care le fac,
şi fii atent la câte dintre ele
sunt de fapt direct relevante şi suficient de specifice pentru a fi testate.
Observaţi cât de puţin practic este
să încercaţi să răspundeţi individual la fiecare dintre aceste afirmaţii.
Este un nesfârşit joc de-a prinselea.
Singura modalitatea de-a câştiga? Nu intra în joc.
Aproape fiecare afirmaţie pseudoştiinţifică are la bază o oarecare formă de "energie".
Forţă vitală, chi, energie negativă,
energie pozitivă, câmpurile energetice corporeale -
toate sunt non-sensuri,
care sună plauzibil pur şi simplu pentru că
vehiculează un cuvânt cu rezonanţă ştiinţifică: energie.
Adepţii New Age par să creadă că
energia este un nor strălucitor, plutitor
care poate să meargă acolo unde este nevoie de el
şi din care adepţii pot să-şi tragă
puteri şi să se simtă reîntineriţi sau să realizeze vindecări.
Imaginaţi-vă o fiinţă vaporoasă din seria originală Star Trek,
şi vă daţi seama ce este energia la care adepţii New Age se gândesc.
Energia este măsura abilităţii cuiva de a efectua lucru mecanic.
Având în vedere acest lucru,
când spiritiştii vorbesc despre câmpuri energetice corporeale,
de fapt nu spun nimic câtuşi de puţin relevant.
Iată un test bun. Când auziţi cuvântul "energie"
folosit într-un sens spiritual sau paranormal, substituiţi-l cu expresia
"capacitatea de a efectua lucru mecanic". Mai are sens această utilizare?
Există explicaţii plauzibile de ce
nu auziţi medicii sau farmaciştii
vorbind despre câmpuri energetice:
nu au sens.
Există de regulă o scuză ieftină
de ce oamenii de ştiinţă consacraţi
nu iau în serios aceste afirmaţii,
de ce produsul lor nu este aprobat de agenţia medicamentului,
sau de ce revistele ştiinţifice nu le publică articolele.
Veţi auzi deseori că este o formă de
conspiraţie a comunităţii medicale
de suprimare a unui leac băbesc deoarece
este în interesul industriei medicale să te menţină bolnav.
De fapt, orice medic sau companie farmaceutică
care ar putea să dezvolte un nou medicament
ar face o avere; nu au de ce să-l suprime.
Acelaşi lucru este valabil şi pentru industria auto globală despre care se spune că
"suprima" tehnologii noi şi eficiente de propulsie.
Oricât de mult ar dori unii oameni cu obiective ideologice
să te facă să crezi, ştiinţa niciodată nu suprimă ştiinţa bună.
Aşa cum am vazut de-atâtea ori o etichetă "în întregime natural"
nu înseamnă că produsul este sigur sau sănătos.
Stau chiar lângă un toxicodendron.
Luaţi în considerare compuşi în întregime naturali precum mătrăgună, mercur, plumb,
ciuperci otrăvitoare, neurotoxină de meduză, azbest -
asta să nu mai amintim de numărul aproape infinit
de bacterii şi viruşi toxici -
E. coli, salmonelă, ciumă bubonică, variolă.
Pentru acei compuşi naturali care nu sunt dăunători,
au fost creaţi în multe cazuri compuşi sintetici
pentru a-i face mai siguri, mai eficace,
sau să poată fi produşi în cantităţi mari.
În întregime natural? De multe ori este un lucru grozav.
La fel de des, nu este.
Unii sugerează că este moral, etic,
sau corect din punct de vedere politic să aceptăm afirmaţiile lor,
pentru a redirecţiona atenţia voastră asupra faptului
că ele ar putea să nu fie valide din punct de vedere ştiinţific.
În unele cazuri, cum sunt cele ale
activiştilor anti-vaccinare sau anti-fluorinare,
indivizii încearcă să folosească sistemul judiciar pentru a forţa
adoptarea credinţelor lor
în locul a ceea ce cu toţii am învăţat prin ştiinţă.
În general, când o teorie este validă ştiinţific,
chiar dacă este foarte nouă, îşi va găsi în cele din urmă
locul în curicula educaţională.
Ştiinţa bună se face în laborator – nu prin tribunale,
nu prin marşuri de protest, nu pe bloguri, şi nu la televizor.
O campanie politică sau culturală de legalizare sau promovare
a unui produs sau afirmaţii este un indicator clar că este falsă.
Când înveţi să identifici aceste semnale de alarmă
şi multe altele la fel, lista nefiind cu siguranţă completă,
vei observa că începi să le vezi pretutindeni.
Şi dacă ai o conversaţie cu cineva care
încearcă să te convingă să încerci
o terapie cu ierburi sau o medicaţie New Age,
vei putea identifica aberaţiile prezente în argumentaţia lor
şi asta îi va lăsa fără uneltele de care depind cel mai mult.
Acum că am înţeles la ce să ne uităm,
să încercăm să aplicăm aceste abilităţi
pe nişte afirmaţii reale.
Dar aveţi în vedere că gândirea critică
nu trebuie să se limiteze la demitizări.
Demitizarea de amorul artei nu aduce beneficii. Mai degrabă, demitizarea
este atunci necesară când pseudoştiinţa stă în calea progresului
dar atunci, este critică!
Premoniţia este atunci când visezi, îţi imaginezi sau prevezi un eveniment
care ulterior se adevereşte, fără ca tu
să fi avut cum să ştii de el.
Unul dintre tipurile de premoniţii de care auzim cel mai des este atunci când
cineva se gândeşte la sau visează despre o persoană şi află mai târziu
că acea persoană a murit exact în acel moment. Pare o dovadă a faptului
că ar trebui să existe un fel de conexiuni psihice.
Fizicienii francezi Georges Charpak şi Henri Broch au făcut
un calcul isteţ care ne arată nu numai că acest lucru este posibil, dar este inevitabil.
În medie, li se va întâmpla la aproximativ o persoană din 150
cândva în timpul vieţii lor.
Presupunând că fiecare cunoaşte în jur de 10 oameni care mor în fiecare an -
fie din familie, cunoştinţe,
sau în special celebrităţi şi oameni faimoşi -
oameni la care ne putem gândi nu mai des de o dată pe an.
Există 105.120 de intervale de câte 5 minute într-un an
în care fiecare din aceste 10 persoane ar putea muri.
Acest lucru conferă o şansă din 10.512 într-un an ca tu să te gândeşti la acea persoană
exact în acel interval de 5 minute
în care se întâmplă să moară.
Nu pare un eveniment foarte probabil în sine,
dar luaţi în considerare faptul că există
300 de milioane de oameni în SUA. Această coincidenţă improbabilă
se întâmplă cu siguranţă la aprox 28.500 americani anual.
Doar un mic procent din aceştia ajung să-şi facă publice
poveştile la televizor sau în presa scrisă dar este suficient să convingă
o persoană lipsită de simţ critic despre faptul că premoniţiile şi conexiunile psihice
sunt reale.
Şi când relaxezi criteriile chiar şi cu puţin -
te gândeşti despre sau visezi la cineva, iar apoi când vorbeşti cu el
afli că s-a întâmplat ceva neplăcut în viaţa lor -
probabilitatea creşte exponenţial, înmulţită de milioane de ori.
Calculele matematice din spatele acestui concept universal se aplică
tuturor pseudoştiinţelor care depind de coincidenţe extraordinare
pentru a sta în picioare.
Legea numerelor mari - Inevitabilitatea evenimentelor improbabile -
dovedeşte că cele mai bizare coincidenţe sunt de fapt
simple certitudini matematice.
Înţelegând calculul matematic, nu căuta prima dată explicaţia paranormală.
În continuare, să luăm în considerare medicina complementară şi alternativă.
Aţi fi tentaţi să credeţi că, după un secol de ştiinţă medicală modernă,
oamenii nu vor continua să apeleze la cunoştinţe antice
când vine vorba de sănătatea lor.
Dar, din păcate, se pare că în ciuda schimbării,
lucrurile par neschimbate.
Iată o mostră din lista de produse sau tehnici care continuă să fie vândute,
încă cerute de americanii secolului XXI,
fără a avea fundamente empirice sau ipoteze plauzibile la baza lor:
Reflexologie. Homeopatie. Bijuterii ionizate. Magnetoterapie.
Atingeri terapeutice. Clisme. Chiropratică.
Detoxificare cu ierburi. Supradozare vitaminică. Vindecare psihică.
Binecuvântări New Age. Detoxificarea tălpilor şi băi la picioare. Naturopatie.
Aromoterapie. Terapie cu hormoni bioidentici. Chelare. Iridologie...
Veţi remarca faptul că aceste produse nu sunt aprobate de agenţia medicamentului.
Este legal să vinzi orice doreşti cu condiţia să nu fie toxic,
şi atâta vreme cât nu pretinzi că eşti în stare să diagnostichezi,
să tratezi, să vindeci sau să previi vreo boală.
Astfel se plătesc miliarde de dolari pe "suplimente" bune de nimic
în fiecare an.
De regulă ei pretind că produsul lor are nişte beneficii asupra stării de bine,
dar pentru a evita rigorile legii,
vor formula afirmaţiile într-un fel vag,
spunând despre produsul lor că "reface echilibrul", "fortifică sângele",
"întăreşte sistemul imun", "redă vitalitatea" sau alte câteva afirmaţii
care nu au sens medical dar care sună rezonabil
pentru profanul fără simţ critic.
Când un produs este dovedit şi este garantat prin aprobarea agenţiei medicamentului,
aceste dovezi sunt stabilite printr-un proces numit
trial controlat şi randomizat,
mai simplu, trail clinic.
Un trial clinic este un proces foarte special.
Este foarte diferit de felul în care majoritatea produselor alternative
îşi demonstrează eficacitatea adică prin
testimoniale şi "studii".
Petreceţi 5 minute navigând pe Wikipedia şi, felicitări!
tocmai aţi făcut un "studiu". Petreceţi 2 minute frecându-vă meditativ bărbia
privind la cerul înstelat,
şi tocmai aţi făcut un "studiu".
Şi acum puteţi vinde legal produsul dumneavoastră cu afirmaţii ca
"Studiile arată că acest produs vă va repolariza câmpurile energetice".
Nu este suficient de bun pentru agenţia medicamentului. Pentru a efectua un trial controlat şi randomizat,
un statistician va selecta un eşantion suficient de mare
pentru a produce rezultate semnificative.
Atenţie trebuie acordat cerinţei ca subiecţii testaţi să fie reprezentativi
pentru populaţia vizată, iar selecţia să nu fie influenţată în vreun fel
care ar putea deforma rezultatele.
Subiecţii vor fi "orbiţi" ştiind cât mai puţin
despre ceea ce se testează.
Sunt amestecaţi şi alocaţi aleator unuia dintre mai multele grupe.
Ar putea exista un grup care primeşte tratamentul care este studiat;
un alt grup primeşte un medicament consacrat;
şi întotdeauna cel puţin un grup control primeşte
un tratament de control sau placebo.
Administratorii testului sunt de asemenea "orbiţi"
- acest proces numindu-se dublu-orb -
astfel incât ei nu ştiu cărui grup este alocat fiecare subiect testat,
şi de fiecare dată când este posibil, ei nu ştiu
nici ce tratament administrează.
Totul este codat pentru a evita influenţarea investigatorului şi pentru a anula
orice influenţă din partea pacientului care ar putea răspunde
în felul în care ei cred că se aşteaptă din partea lor.
Trialurile durează suficient de mult timp pentru a satisface
cerinţele statisticienilor şi oamenilor de ştiinţă.
Finalmente, după ce rezultatele sunt analizate de un statistician "orbit" şi el
(acest lucru se numeşte triplu-orb), rezultatele sunt comunicate.
Mantia anonimităţii este dată la o parte,
şi în final aflăm cu o siguranţă statistică
care tratament este eficace şi care nu.
Când acest proces arată beneficii semnificative pentru un nou tratament,
şi trialul poate fi repetat de
alţi experimentatori cu obţinerea de rezultate similare,
atunci şi numai atunci pot oamenii de ştiinţă să spună că
un produs funcţionează şi se sprijină pe dovezi.
Să alegem doar o ramură a medicinei alternative pentru a o examina mai în detaliu.
Homeopatia. Acesta este un sistem inventat în jurul anilor 1800
cu intenţia de a echilibra cele 4 umori corporeale primare
- sângele, flegma, bila galbenă şi bila neagră -
prin ingerarea unor cantităţi infinitezimale
dintr-o oarecare otravă care ar fi cauzat dezechilibrul.
În mod clar, despre toate aceste presupuneri primare,
pe care se bazează homeopatia, se cunoaşte că sunt lipsite de sens.
Homeopatia înseamnă diluţii extreme.
Cu cât este diluţia mai mare, cu atât este mai eficace tratamentul.
O cantitate minusculă dintr-un extract, de regulă dintr-o oarecare iarbă, este diluată în apă,
mult dincolo de punctul în care devine apă pură din punct de vedere chimic.
La începutul procesului de diluare soluţia este agitată,
şi asta se spune că i-ar conferi apei "amprenta spirituală"
a compusului original, permiţându-i apoi să fie diluat la infinit
fără a-şi pierde eficacitatea. Această apă
este apoi vândută ca atare sau poate fi infuzată în tablete cu zahăr.
Să aruncăm o privire la astea. Au venit sub formă de pastile.
Acestea sunt pilule standard de zahăr,
la fel cu cele pe care le gasiţi în farmacii
- zaharoza şi lactoza sunt unicele ingrediente listate.
Fiecare pilulă a fost infuzată
cu o singură picătură din apa diluată.
În esenţă, este o bombonică fără nicio aromă.
Asta este o diluţie 30C de sulf.
Asta nu înseamnă o parte de sulf la 30 de părţi de apă;
înseamnă C, sau numărul roman 100, la puterea 30,
sau 1060, care este 1 urmat de 60 de zerouri.
Puritatea chimică este legată de numărul lui Avogadro, 6x10^23,
deci, din punct de vedere tehnic această soluţie este cu 37 de ordine de mărime
mai pură decât puritatea chimică.
Este mult mai diluată decât un grăunte de sulf
în toate oceanele planetei.
Cât de probabil este să existe chiar şi o singură moleculă
de sulf în această sticluţă?
Imposibil. Este zahăr pur.
Acest întreg raft din farmacie,
este zahăr pur, infuzat cu apă pură.
Dacă toate aceste lucruri nu se sprijină pe nicio dovadă solidă,
înseamnă că de fapt nu funcţionează.
Dar multă lume crede că funcţionează.
Oameni isteţi, prietenii şi vecinii voştri,
şi profesioniştii cu care lucraţi.
Hai să trecem în revistă motivele pentru care oameni isteţi cred în lucruri ciudate.
În primul rând, misterul este tare!
Cine nu iubeşte un subiect fascinant?
Fie că vorbim de monstrul din Loch Ness
sau de gaura neagră din centrul galaxiei noastre, este tare!
Sau ce ziceţi despre o nouă metodă de meditaţie
care vă permite să vă schimbaţi înfăţişarea corporeală?
Suntem cu toţii predispuşi natural
la a fi entuziasmaţi de chestiile noi şi ciudate.
Nici măcar oamenii cei mai deştepţi pe care-i cunoşti nu sunt imuni. Este omenesc.
În al doilea rând, răspunsurile simple sunt seducătoare.
Te duci la medic şi el îţi spune
"Îmi pare rău dar ai insuficienţă renală,
şi ai nevoie să faci dializă pentru tot restul vieţii tale. "
Vecinul tău care vinde un suc de fructe exotice din Brazilia îţi spune
"Nu-i bai, mă! Bea sucul ăsta scump şi te vei vindeca."
Care sună mai atractiv? Este aşa surprinzător că oamenii
care vând non-sensuri continuă să aibă clienţi?
Multe pseudoştiinţe vând răspunsuri ieftine. Cu toţii dorim
să credem că totul este uşor de realizat.
În al treilea rând, natura noastră exploratorie ne încurajează să ne concentrăm pe posibilităţi.
Explicaţiile ştiinţifice sunt numite teorii
şi ele întotdeauna fac şi vor face
subiectul îmbunătăţirilor sau modificărilor pe măsură ce se fac noi descoperiri.
Nu contează ce solidă este fundaţia noastră de cunoştinţe,
şi nu contează cât de comprehensiv este validată experimental,
fiecare teorie va fi întotdeauna îmbunătăţită.
Unii oameni duc această inerentă neterminare
a oricărei teorii la extrema ei logică.
Se cramponează de infima posibilitate ca teoria să fie greşită,
şi dau acelei infime posibilităţi
o semnificaţie egală sau mai mare decât însăşi teoriei!
"Gravitaţia este doar o teorie, ar putea fi greşită; o alternativă
este că Pământul se dilată şi împinge în picioarele noastre."
Să dăm credit lui Einstein şi colaboratorilor lui;
Se pricep, este treaba lor.
Arătaţi respectul cuvenit celor mai puternice noastre teorii.
Este raţional să accepţi teoriile
noastre cele mai bune chiar dacă nu le înţelegi.
Este iraţional să le respingi pentru acest motiv,
sau pentru că pretinzi că ştii mai bine.
În al patrulea rând, oamenilor le lipsesc uneltele pentru gândire critică.
Iubim misterele; Iubim răspunsurile simple;
urâm lucrurile complicate.
Şi nimeni nu ne-a dat vreodată aceste unelte, de care am vorbit
adineauri, pentru a diferenţia ştiinţa de pseudoştiinţă.
Nu este de mirare că majoritatea oamenilor, indiferent de cât de deştepţi sunt,
cred în tot felul de lucruri nebuneşti care nu sunt adevărate.
Majoritatea dintre noi se bazează pe cultura pop pentru a ne expune la ştiinţă.
Drept rezultat, cunoştinţele noastre sunt în general destul de sărace
şi acest analfabetism este în permanenţă reîntărit.
Scepticismul sănătos este ceea ce pare că lipseşte din această expunere.
Nu te aştepta ca această cultură pop să te înarmeze cu uneltele de care ai nevoie.
Ai nevoie să le cauţi şi după aceea să le aplici, de unul singur.
Deci ştim ce sunt steguleţele
şi înţelegem de ce oamenii le ignoră.
Ce putem face să devenim
gânditori critici mai buni, şi să ajutăm alţi oameni să facă la fel?
Numărul Unu, acţionează local.
Primul lucru pe care poţi să-l faci este să începi
să cauţi activ steguleţele.
Păstrează-ţi ochii şi urechile deschise şi fii atent la afirmaţii
despre înţelepciunea antică chineză, la câmpuri energetice corporeale,
ingrediente în întregime naturale, poze cu oameni în halate de laborator,
şi show-uri de televiziune care, fără simţ critic, sugerează existenţa
fantomelor sau a puterilor psihice.
Şi apoi, pune-le la încercare. Cercetează. Du-te online şi fă o investigaţie.
Dar fii atent la sursele tale.
O căutare pe Google pentru aproape orice
pseudoştiinţă va genera cu probabilitate site-uri comerciale
dedicate promovării unor produse sau concepte,
şi nu veţi găsi gândire critică acolo.
Articolele Wikipedia despre subiecte controversate
întotdeauna au o secţiune despre critică sau scepticism.
Urmează acele linkuri. Citeşte referinţele din josul paginii.
Prietenul tău îţi recomandă acupunctura
sau crede că extratereştri au aterizat în Roswell în 1947?
Du-te şi caută activ critica academică
şi abia apoi ia o decizie informată.
Numărul Doi, acţionează global.
Ia poziţie când comunitatea ta ia în considerare întrebarea
"Ar trebui educaţia şi media să fie echilibrate?"
Nu este mai bine şi mai cinstit să prezentăm ambele părţi?
Discursul liber şi libertatea academică nu au oare o importanţă supremă?
Păi, depinde.
În chestiuni de opinie sau filozofie,
unde "libertatea academică" contează, da.
În chestiuni de ştiinţă, categoric nu.
În orele de matematica nu se oferă timp egal pentru 2+2=5.
În orele de geologie nu se oferă timp egal teoriilor Pământului plat.
În şcolile medicale nu se oferă timp egal practicii de sângerare.
În orele de istorie nu se oferă timp egal detractorilor Holocaustului.
Pseudoştiinţei nu ar trebui să i se acorde timp egal
şi asta nu înseamnă că suntem incorecţi sau înguşti la minte.
Adevărurile şi aberaţiile nu sunt la fel de valide.
Îmbrăţişează informaţia care rezistă criticii şi testării,
şi nu informaţia care pică testul criticii.
Vrei să faci diferenţa la nivel global?
Fă tot ce poţi să pui capăt acestei şarade de corectitudine politică
de a acorda timp egal pseudoştiinţei.
Data viitoare când ziarul sau show-ul dumneavoastră TV prezintă o aberaţie drept adevăr ştiinţific,
fă-i să înţeleagă că nu eşti de acord cu eroarea pe care o fac.
Data viitoare când consiliul şcolii locale
vrea să înlocuiască ştiinţa cu o opinie,
ajutaţi-i să pună capăt nebuniei de ştiinţă "echilibrată".
Ar putea fi politic corect să vrei să accepţi acel 5,
dar îmi pare rău, întrebarea din consiliu este 2+2.
Am un ultim cadou pe care vreau să vi-l fac
şi anume o listă de cărţi de lecturat.
Ca orice listă este condamnată să fie incompletă,
dar vă voi enumera cărţile pe care le consider cele mai bune
pentru a conduce pe cineva pe calea gândirii critice.
Pentru început, fiecare om trebuie să citească opera clasică a lui Carl Sagan:
"Lumea bântuită de demoni: ştiinţa ca o candelă în întuneric."
Cartea aceasta este o operă majoră a gândirii critice.
Este uşor de lecturat, accesibilă,
şi fiecare pagină este fascinantă indiferent de cine ai fi tu.
Capitolul 12 include faimosul set al lui Carl Sagan de detectare a tâmpeniilor,
foarte posibil cel mai util briceag elveţian
pentru înţelegerea universului nostru.
A doua carte este "Flim Flam" de James "Uimitorul" Randi.
Randi nu caută simpatie precum Carl Sagan,
ci spune cu forţă lucrurilor pe nume.
Această carte oferă o pletoră de demascări a fraudelor şi non-sensurilor.
Veţi afla ce uşor se lasă oamenii înşelaţi,
şi poate fi un puternic apel de trezire.
Dacă vreţi să fiţi capabili să recunoaşteţi când cineva încearcă să profite
de dumneavoastră cu un produs sau serviciu frauduloase,
expertiza în arta Flim Flam este prima voastră linie de apărare.
A treia este o carte pe care probabil că nu v-aţi fi aşteptat s-o recomand,
Aventurile lui Huckleberry Finn de Mark Twain.
Mark Twain a fost probabil cel mai eficace critic
al ignoranţei şi nebuniei umane din câţi au existat.
Chiar dacă în aparenţă este o carte de aventuri,
de fapt este o colecţie de şocante
dezvăluiri ale slăbiciunilor omeneşti,
alimentate de superstiţii, rasism, lăcomie şi ignoranţă.
Dacă vi se pare că James Randi nu este suficient de percutant,
încercaţi să-l recitiţi pe Mark Twain cu alţi ochi.
Finalmente, doresc să vă recomand propria-mi carte,
Skeptoid, analiza critică a fenomenelor pop,
cu o prefaţă scrisă de James Randi.
Este vorba de 50 de subiecte scurte bazate pe episoadele mele de podcast,
50 de analize rapide şi uşoare ale unor fenomene
de care v-aţi întrebat dintotdeauna:
Oroarea de la Amityville, Experimentul Philadelphia,
miturile alimentelor organice, Bigfoot, halouri ale spiritelor.
Am ceva pentru a provoca pe fiecare.
Unii oameni critică ştiinţa subliniind faptul că
nu cunoaşte totul şi nu are chiar toate răspunsurile.
Bineînţeles că această critică este întemeiată.
Ştiinţa este legată de faptul că nu cunoaştem totul.
Ştiinţa este procesul de învăţare.
Dacă vrem să îmbunătăţim lumea, să îmbunătăţim
condiţia umană, să îmbunătăţim tehnologia,
învăţarea şi astfel ştiinţa este calea esenţială de urmat.
Când auziţi că cineva critică ştiinţa pentru că
nu cunoaşte toate răspunsurile, nu polemiza cu el;
mai degrabă subliniază-i că tocmai acesta este punctul forte al ştiinţei.
Nu am putea învăţa mai multe în fiecare zi
dacă am presupune că deja cunoaştem totul.
Unii oameni critică scepticismul
pentru că nu se mulţumeşte cu răspunsuri simple.
Multe credinţe paranormale şi alternative
aduc alinare celor care le practică,
şi sunt o sursă de energie pozitivă în vieţile multor oameni.
Dar fericirea şi iluminarea sunt peste tot în jurul nostru;
nu avem nevoie să ne îndreptăm către pseudoştiinţă pentru a le găsi.
În plus, odată ce începem să ne investim credinţa
în fenomene supranaturale sau nedovedite,
contribuim la redirecţionarea atenţiei,
influenţei si finanţării departe de tehnologii şi concepte
dovedite că au un efect benefic
asupra omenirii şi asupra întregii noastre lumi.
Alegerea între pseudoştiinţă şi ştiinţă
este opţiunea între stagnare şi progres:
progres către viaţă lungă, sănătate, fericire,
o planetă mai curată, hrană din abundenţă, cunoaştere şi pace.
Este posibil ca în lumea noastră să mai existe balauri încă nedescoperiţi.
Dar este ceva ce ştim cu certitudine:
nu am găsit încă niciun balaur.
Am căutat în multe locuri, şi am văzut lucruri extraordinare;
dar niciodată până acum ştiinţa nu a fost forţată să arunce prosopul
şi să admită existenţa magicului.